Jag var ett blygt barn...
...utom när jag var hemma.
När jag var ensam i mitt rum, kunde jag vara mig själv.
När jag var med andra männniskor,
behövde jag visa upp en fasad...
...och försöka vara som alla andra.
Men jag visste att jag inte var det.
Atmosfären är laddad för de 40000 fans
som väntar på Madonna.
Överallt på hennes 15000-milaturné,
har Madonna väckt uppståndelse.
Jag vet precis varför jag och José valdes ut.
Vi borde koreografera Vogue videon...
...och sedan vara med på turnén.
Vi hade redan den där voguegrejen på gång.
Vår grupp var ganska känd
på New Yorks undergroundscen.
Madonna träffade oss i New York.
Hon sa typ “Hur är läget? Jag har hört om er
och den där voguegrejen ni gör.
Kan ni visa mig?”
Väldigt tydligt.
José är jätteung.
Han är en talangfull dansare.
Hon såg ren talang och personlighet.
Ungt, artistiskt uttryck är bäst.
Jag sa vad jag tyckte, precis som hon.
Vi visade vår extravagans som en varning.
Ja, vi har ring i örat. Ja, vi har eyeliner.
Förväxla inte detta med svaghet.
ÖPPEN AUDITION FÖR HÄFTIGA MANLIGA DANSARE
VI FATTAR VAD TROOP STYLE, BEAT BOY OCH VOGUE ÄR
Jag minns att jag såg annonsen.
Det hade varit den värsta sommaren i mitt liv.
Jag hade inte råd med mat. Jag var pank.
Jag hade en ruggig mulletfrilla.
Jag hade aldrig sett en så stor audition.
Det var helt galet.
Kö runt hela kvarteret.
Jag var ung och hungrig och Amerika var nytt för mig.
Jag kom i juni -87.
20 juni -87.
Sen efter tre år i New York,
fick jag jobbet hos Madonna.
Helt sjukt. Jag får panik.
Belgisk stress.
Jag ville att alla skulle se på mig.
Jag ville alltid vara bäst.
Bäst på allt.
Jag var oftast den bästa dansaren.
Jag minns att jag kom hem,
telefonsvararen hade ett meddelande.
De finns ju inte längre.
Meddelandet var: “Hej. Jag söker Carlton. Det här är Madonna.”
Jag tänkte, “Vad i helvete? Hon ringde mig.”
Hon sa att hon skulle gå till en klubb som hette Club Louis.
Hon bad mig komma dit.
Alla killarna var där,
Kevin, Oliver, José och Luis.
Hela rollbesättningen var där den kvällen.
Otroligt.
“Jag fixade det, mamma”, sa jag.
Jag gick ner på knä och grät.
Så var det.
Madonna hade tittat på många bra dansare.
När man har sett de stora dansarna,
är det stil och personlighet som räknas.
Något som jag alltid trott på
och typiskt för hur hon jobbade med oss,
det är: “Ge mig mer av er.”
Ge mig mer av er.
Frigjord.
Uttrycksfull. Vi var precis som det hon gillade då.
Provokativa och inte rädda att visa vilka vi var.
Nöj dig aldrig med näst bäst
Sätt din kärlek på ett test
Du vet, du vet att du måste
Showen handlade om frihet.
Frihet som artist, som människa.
Frihet att säga sanningen, ta mej fan.
Uttryck dig
Visa vem man är, utan att skämmas.
Vi hade vår grej, vår attityd och stil.
Vi hade olika bakgrunder.
Även om sex av dem var gay, hade alla olika bakgrunder.
Vi hade alla en historia att berätta.
Herregud, vi var tuffa mot Oliver ibland.
Vi andra var skolade dansare.
Han var den enda med hip-hopbakgrund.
Vi kallade inte honom en riktig dansare.
Innan vi träffades,
om någon var gay...
...klippte jag nog till honom.
Vi såg en färgglad läderjacka...
...och han var blond.
Vi var så grymma och extravaganta själva.
Det var det första vi såg.
Den andre extravagante personen.
Sen fattade vi att han inte ens var gay.
Alla färger var matchade såklart.
Trist nog har jag mer kläder än min fru.
Som tur är, är min fru inte materialist.
Hennes ring är enkel, vårt liv...
Hennes liv är enkelt. Men inte mitt liv.
Jag är bara sån.
Har alltid varit sån.
Men säg någon...
Säg en kille...
...som har rosa Adidas i mocka.
Visst.
Han såg inte ut som en homofob.
Inte som han var klädd.
Hur kan man vara homofob?
Jag menar...
...om man ser ut som en papegoja?
När man kastas in i det här, känns det som att vara i ett akvarium.
Vi är inne och alla andra är på utsidan.
Det är som en fysisk våg.
En skrikande vind.
En orkan av skrik som verkligen känns.
Du hör det inte på avstånd,
utan träffar dig i ansiktet.
Det var helt galet.
Vi såg inte bara skyltar med “Vi älskar Madonna”,
vi såg “Vi älskar Kevin.” “Vi älskar Carlton.”
“Vi älskar Luis och José”...
...i publiken.
Detta är den första av Madonnas åtta utsålda shower
på två veckor i New York.
Som allt annat Madonna gör, är turnén chockerande.
Talesmän för Madonna
säger att polis och åklagare i Toronto
hotat att arrestera stjärnan för obscent uppträdande.
Jag är medveten om att Vatikanen och vissa katolska grupper
anklagar min föreställning för att vara syndig och blasfemisk.
De försöker avhålla folk från att se den.
Hej killar. Välkomna.
Välkomna till mitt barndomshem.
Okej, kom in.
Här är mitt rum.
Det är rena skräprummet nu.
- Hej. Jag är Jimmy. - Jimmy, min pojkvän.
- Hej. - Hans stora huvud.
Okej. Den här vägen.
Det här är min mamma. Mamma?
Saluda, mami.
Hej.
Det är min mamma. Kom, asi.
- Hej. - Hon är en lady.
Hon säger att när vi var i Europa...
...och hon såg på nyheterna...
...ringde alla henne...
Hon är...
Hon säger att det var stort. Det var kontroversiellt.
De sa att vi var latinamerikaner.
Jag och Luis var latinamerikaner,
det var jättestort.
De ringde henne,
när hon var i mataffären:
“Vi såg din son. Vilken uppståndelse.
Han blev nästan arresterad för något i Europa,” sa de.
Då vi lämnade Japan,
hade jag blivit väldigt fäst vid dansarna, och...
...jag kände mig nästan som en mor för dem.
Gabriel, du är aldrig kaxig mot mig,
du får den äldsta och värdefullaste.
Tack.
Vila i frid.
Älskar honom.
Älskar honom så mycket.
DANSARE OCH SÅNGARE
De här två tog hand om mig: Kevin och Gabriel.
De tog hand om mig när jag var på turné.
För de visste var jag kom ifrån.
Alla visste vem jag var, var jag kom från,
men de skyddade mig.
Jag säger inte att de andra inte skyddade mig,
men jag var så ung.
Om jag kan komma i mina skor...
...har jag problem.
Vad är det här?
Bilder från turnén.
Där är Gabriel.
Där är jag.
Outtalat var han älsklingsbarnet.
Det var något fridfullt med honom.
Det lyste alltid om honom.
- Här är min julklapp. - Vad är det?
Min julklapp från Madonna. För länge sedan.
- Vad står det? - “Till min asiatiska skönhet.
Älskade Kevin, koppla greppet om livet och släpp inte taget.”
De är min första familj.
Förutom den riktiga familjen
är de här den första familj jag hört till.
Det var en del av mitt liv som formade mig.
Min morsa var frånvarande då.
Att ha Madonna omkring mig...
...fyllde tomrummet för mig, och för henne också tror jag.
Hon ville ha ungar och jag ville inte ha en morsa,
men i alla fall någon som...
Jag kunde lita på henne.
Det var en vän-mamma-instinkt hon kände.
När man är i den där kändisbubblan,
är det jättesvårt att hitta det sanna.
Ungar kan vara ärliga.
Ungar som är gay kan vara mycket ärliga och extravaganta.
Vi vandrar! Är inte som andra! Vänj er!
QUEERNATIONEN - VÄNJ ER!
Vi vandrar! Är inte som andra! Vänj er!
Folk förstod sig inte på gayfolket då,
och det var svårt för folk att acceptera.
Det var kul ett tag med hela gaygrejen,
men sen kom AIDS och HIV,
och alla blev skräckslagna.
AIDS: VI BEHÖVER FORSKNING. INTE HYSTERI!
Det var dags för nåt nytt...
...nåt nytt behövdes.
Nåt nytt och konstnärligt.
Nåt utanför normen.
Det handlade mest om timing på 90-talet.
Då var världen redo för det.
Det krävdes nån som Madonna för att synliggöra det.
Amerika, gör dig redo. Här kommer Truth or Dare.
Madonnas Blond Ambition tour fick folk att spärra upp ögonen.
Turnéns dokumentär är lika erotisk
som detta exklusiva första klipp.
Truth or Dare är som en dokumentär.
Vissa avslöjande scener innehåller intima dialoger
med hennes artisttrupp.
Där finns män som kyssser varandra.
En tydlig avsikt var...
...återigen att provocera.
Vill vi bli accepterade av Hollywood?
Nej!
Bryr vi oss om vad folk tycker?
Nej!
Våra första gäster är två av männen som startade voguefebern.
De är Madonnas dansare, som även är med i filmen Truth or Dare.
Här är Luis och José! Välkomna!
Okej.
José och Luis.
De håller med om att Madonna
utmanar etablissemanget med en destruktiv stil.
Om man ser på det amerikanska samhället idag,
har vi blivit sexuellt dysfunktionella.
Dina fans kommer att älska filmen, andra inte.
- Men det är deras problem. - Oroar det dig?
Självklart inte, detta ser vi i verkliga livet.
Jag visar bara upp livet som det är.
Jag presenterar ingenting som folk inte utsätts för...
...i verkliga livet. Kanske vill folk inte ta tag i det.
Om du konfronterar människor med nåt,
accepterar de kanske det till slut.
Vi var oss själva. Vi brydde oss inte.
Vi var oss själva i filmen och på turnén.
Det hjälpte nog henne att nå sitt mål,
att spränga de gränser hon ville då.
- Sanning eller konsekvens? - Konsekvens.
Tungkyss...
...Gabriel.
Okej!
Han är redo.
Kör!
- Jag vill se. - Det var det de ville.
- Håll hans huvud! - Ja! Kör hårt.
Det är en het kyss.
Även om du ser det och är straight...
...vill du kyssa en kille efter det.
Det är ju en het kyss.
Jag tror att det har hjälpt,
att det har hjälpt många killar och tjejer
att vara trygga i sin sexualitet.
Vilket oväsen. Kan ni höra mig?
Äntligen en härlig publik.
Någon speciell kom just in.
En dansare från Madonnas turné!
Roligt att ha dig här.
Kom igen, Stonewall!
Det vågade och progressiva budskapet i filmen
var att man kan vara gay och människa.
För hittills,
var gay samma sak som att vara asocial och pervers.
Plötsligt detta enorma budskap...
...att man kan vara gay, lycklig och framgångsrik,
vara full av liv och vara ung.
Man behöver inte gömma sig i en mörk gränd
eller nån sunkig bar
och hålla sig undan och vara gift och låtsas...
Man kan vara sig själv, lycklig...
...och ändå vara gay.
Jag minns att jag såg filmen i mellanstadiet,
det var den första...
Det var före Internet.
Jag hyrde den i en videobutik,
det var första gången jag såg...
...gayfolk.
Riktiga gaykillar, de pratade fritt,
var sig själva
och med denna fantastiska kvinna
som var liksom, “Det är coolt.”
Jag vill vara som dem.
Jag vill vara...
...så där fri och öppen och...
Fattar du?
Första gången jag såg två män kyssas...
...var det okej för mig.
Jag växte upp i Michigan på en farm i mellanvästern.
Det var första gången jag såg en gaykyss...
...och det var befriande.
Jag fick det här...
...strax före nyår.
30 december 2014.
“Hej, Luis.
Jag ville berätta att jag växte upp som en gay grabb
i en tuff del av östra Los Angeles,
jag såg upp till dig jättemycket.
Jag glömmer aldrig när jag gick med mamma på Truth or Dare
efter skolan i sexan.
Jag såg dig och de andra dansarna på scenen med Madonna,
det var så skönt att kunna identifiera mig med någon
och att det var okej.
Jag lärde mig alla danssteg.
Ni killar är mina hjältar.
Ni gav mig hoppet tillbaka. Tack Luis.”
“När jag zappade på TV:n igår kväll,
råkade jag på filmen Truth or Dare.
Jag tänkte direkt på min barndom
och allt jag måste hantera vid den tiden.
Jag växte upp i en liten, homogen stad.
Filmen visade mig plötsligt på en värld av möjligheter.”
Ojoj.
Växte upp i mellanvästern.
Och sen hela den grejen... Min far var en rättrogen muslim.
Under en tid flyttade han in hos oss,
och då måste jag...
Jag hade Barbiedockor.
Jag älskade Barbie när jag var liten.
Jag och mamma köpte dem.
Men när min far kom in i bilden under några år...
...fick jag inte ha dem.
Jag gömde dem någonstans.
Jag minns det nu.
Sen, då mamma och pappa skildes,
kunde jag leka med dem igen och göra mer tjejgrejer.
Jag är het.
Är ni heta?
Herregud!
Gummin! Kondomer, menar jag!
- Hej. - Hej, killar!
- Hej, sanning eller konsekvens? - Sanning eller konsekvens?
Vill ni knulla med oss?
Du känner inte en kille förrän du bett honom använda kondom.
Så är det!
Hörru grabben, var nu rask! Sätt en kådis på din task!
Okej?
Då vi var på den turnén...
...tror jag att frågorna kring homosex, gayrättigheter, AIDS
och sexualitetens kraft,
tänkte hon mycket på det...
...på grund av hennes vänner som dött.
Du känner väl till Keith Haring som artist.
OKUNNIGHET = FRUKTAN TYSTNAD = DÖD
Jag känner honom som en man som hade modet att säga sanningen.
Sanningen var att han var gay.
Sanningen var att han hade AIDS...
...och han sa det till alla som ville lyssna.
Till Keiths minne...
...låt oss själva säga sanningen.
Låt oss säga det till varandra.
Låt oss möta det tillsammans.
AIDSKRISEN ÄR INTE ÖVER
Jag lärde mig mycket.
De lärde mig mycket.
Tack gode Gud. Jag var på turné med Madonna,
jag gick från att vara homofob till att älska alla.
De kanske inte vet det, men så många år har gått...
...och de finns alla i mitt hjärta.
Man tror inte att det ska ta slut.
Det är svårt att fatta.
Därför grät jag i slutet av filmen.
Jag grät.
En fantastisk tid...
...med varandra.
Vi växte upp tillsammans.
Så kändes det.
På så kort tid.
Vi var unga, den tiden betydde så mycket.
Jag kan förställa mig att växa upp, och vara så unga.
Vi skulle vågat livet för varandra.
För var och en. Så nära var vi.
Jag ville fortsätta i evighet.
Vem ville hoppa av? Inte jag.
Bra.
Bättre. Ja.
Bra.
Fint. Lite höger. Bra.
Du har haft det tufft och svårt
och du fylls av energi.
Snyggt, Jennifer.
Bra.
Filmen Truth or Dare,
var verkligheten bakom scenen, det som hände på turnén.
Sen var det mycket annat bakom scenen som du inte fick se.
Det var inget vi var beredda att prata om.
Oj.
När man ser tillbaka, före allt detta,
då ser jag mig själv:
“Du vet att du ljuger.”
Ingen i teamet visste min hemlighet.
Han kommer strax, eller hur?
Okej.
Vad tittar du efter när du gör så?
Flera saker.
Hur det ser ut i din mun.
Något speciellt.
Jag tittar på din strupe.
Något HIV-relaterat.
Man tittar på tungans kanter,
man kan få så kallad hårig leukoplaki.
Vad är det?
Det är en sorts vita fläckar på tungan. Svälj.
Jag fick liksom kramp
eller nåt hände med min kropp då vi var i Japan.
Jag gick till doktorn,
som konstaterade att något var fel
och de sa att de måste berätta för henne.
“I helvete att ni berättar nåt,” sa jag.
Jag blev stel av skräck.
Man känner inte en kille innan man bett honom använda kondom.
Just det!
Hörru grabben, var nu rask! Sätt en kådis på din task!
Ironin var att jag gör en show där jag ska visa öppenhet.
Men jag var inte alls ärlig.
Jag tycker om det här.
Han ser lycklig ut...
...han låg fortfarande bra till.
Jag hoppas bara att han blir ihågkommen för sin dans.
Men tyvärr blir han ihågkommen för Truth or Dare scenen.
Kyssen?
Ja, kyssen.
Han blev generad
och skämdes för att han blev så där överraskad.
Han var inte riktigt redo.
Han var inte redo att stå upp för saken.
Han ville bara leva sitt liv utan att...
...bli en förkämpe eller så.
Han var inte beredd på det.
Det var hennes sak.
Hon älskade Gabriel.
Hon ville inte såra honom.
Hon tyckte mycket om honom.
Livet är orättvist.
Här är jag. Alla tror att jag har allt jag vill ha.
Jag vill ha dig men det går inte.
Han bönföll henne att inte ta med det...
...men hon var omutlig.
Det här är Gabriels stämning mot Madonna.
Här är vittnesmålet som gavs under ed.
“Innan detta hände skulle du inte titta på mig och säga ‘Han är gay.’
Du hadeinte vetat om det
om du inte vore min vän eller om jag berättade.
På en restaurang
berättade jag hur det sårade mig,
och att det var ett problem.
Då sa hon till mig,
att jag bara skämdes för mig själv.
Fråga: Sa hon att du skämdes över dig själv?
Svar: Ja, hon sa att jag gjorde det.
Kom över det, sa hon.”
Här är Madonnas dansare i Truth or Dare,
Kevin Stea och Oliver Crumes
och deras advokat Debra Johnson.
Oliver och jag satt i samma båt.
Det stod i vårt kontrakt.
Gabriel var dock i en unik situation.
Han stämde för att han avslöjats som gay mot sin vilja.
Gabriel är inte här idag.
Han är den tredje dansaren som är inblandad i stämningen.
- Exakt. - Med Oliver och Kevin.
Vi har drivit detta sedan turnén slutade.
En klausul säger hur mycket pengar vi får.
Nej då. Jag känner bara att...
Vi var inte i rätten, utan på ett kontor.
Det var jag... Kevin och Gabriel
och Madonna satt mitt emot oss.
Jag mådde dåligt, jag tittar på henne...
...“Madonna, va?
Måste vi verkligen göra det här?”
Hon tittade på oss som att, “Hur kunde ni göra så mot mig?”
Men vi var som...
...“På nåt sätt...
...om det inte var för oss...
...vore det ingen film.”
- Försökte ni komma överens? - Jadå.
Vad sa hon?
Jag skrev ett brev och sa att jag ville ses.
Jag ville förhandla. Jag älskade henne, jag saknade henne.
Hon svarade, “Du är svartlistad.”
KEVIN STEA STÄMMER MADONNA FÖR “TRUTH AND DARE”
Det här är...
Oj.
Allt det här. Foton.
Här är det. Här är skivartisterna José & Luis.
Queen’s English.
Javisst.
MADONNAS KILLAR UTTRYCKER SIG SJÄLVA
När vi kom till New York,
surfade vi på kändisvågen.
Vi bestämde oss för att göra en platta.
- Hej, Luis - Ja?
- Hej, Luis - Ja, vadå??
- Presentera dig - Okej
Presentera dig
Okej, jag heter Luis
Jag kommer från stan
Och det vet jag
Hon hjälpte oss. Hon lade på sångstämmor, det var toppen.
Hon var verkligen generös.
Kan du inte snacka Queen’s English
Kan du inte läsa Queen’s English
Kan du inte snacka Queen’s English
Lev det bara
Det är lätt att förlora fotfästet
när man lever i en kändisbubbla.
Livet kom i vägen.
Jag tror att Luis kom i vägen.
Är det verkligen du?
När jag slutade turnén var jag kaxig.
Jag gick omkring och luktade pengar. Det är sant.
Jag var stor när jag stack till Vegas -94.
Med min show Splash.
En av de bästa dansshowerna i Vegas.
De hade en som var Madonna.
Jag fick dansa och koreografera min bit.
Jag var härnere varje kväll. Jag missade inte en klubb.
Jag gick på klubbar. Alla kände mig.
Jag var fantastisk. Jag betalade aldrig för drinkarna.
Jag drack väldigt mycket.
Varje dag köpte jag en flaska vodka.
Jag köpte den billigaste. Strunt samma.
Jag gick ut och var med José. Vi festade.
Vi gick på klubbar.
Hängde kanske med House of Xtravaganza.
Vi kunde ha ett houseparty där.
Sen ut på stan och bara festa.
När man är i den där bubblan,
bryr man sig inte om något eller någon.
I början var det väldigt glamoröst.
Alla är vackra och bär tjusiga kläder.
Vi var i exklusiva miljöer.
Du förstår...
...drogerna verkar glamorösa.
När drogerna blir viktigast...
...blir de mindre glamorösa.
Man hamnar på mindre glamorösa ställen.
Det var så illa, att jag bodde i en lägenhet,
med två ölbackar och en TV...
...och en garderob full med dyra kläder.
Jag mådde taskigt.
Jag brydde mig inte om den eller den.
Jag stängde ute mina känslor.
Jag brydde mig inte om någon. Levde bara för stunden...
...och körde på för att glömma allt.
Som om du inte hade något liv.
Det var inget riktigt liv. Jag bara festade.
Ibland var jag pank, men gick ut ändå.
Det var hemskt. Ibland hade jag ingenstans att sova.
Ibland kunde jag sova på klubben.
Det var typ: “Snälla, finns det nån jag kan sova hos?”
Jag hade många vänner och det löste sig nästan alltid.
Men ibland hade jag ingenstans att bo. Det var hemskt.
Vad skulle jag göra, ringa mamma?
“Mamma, jag har ingenstans att bo.”
Jag ville ju inte göra henne illa.
Men det var värre att inte berätta...
...vad som höll på att hända.
Jag minns att han for till New York och jag grät i bilen...
...för han var i riskzonen.
Vad behövde jag säga till honom?
Vad fanns det att säga?
“Var försiktig.”
Men det funkade inte.
Jag visste inte att Gabriel var HIV-positiv eller hade AIDS,
för han sa inget.
När jag var i Italien, ringde jag ofta.
Efter showen, ringde jag...
...nästan varje söndag.
Jag ringde och hans mamma svarade.
Jag sa, “Är Gabriel där?”
Hon sa, “Nej...
...och aldrig mer.”
Jag sa, “Vadå?
Vad är det du säger?”
Han sa ingenting, sen var det för sent.
Jag...
Det var en gåva, men på nåt sätt...
...beklagar jag att han måste...
Han var tvungen att...
...hålla det hemligt,
och hur det kändes att oroa sig för att berätta.
Det var skrämmande.
Det var så skrämmande att folk tystnade.
Det var en tyst kamp man förde ensam.
Vissa dagar kom jag in och han grät.
Han var...
...bara otröstlig...
...och rädd att plågas...
Oroade sig bara för hur det skulle gå.
Han blev bara mindre...
Jag minns att han talade med hundarna...
...och sa att hundarna slutar lyssna
då ens röst förändras när man blir sjuk
och ens röst blir svag.
Man blir en annan person.
Hundarna anar det och lyssnar inte på honom.
De förstår att han är sjuk.
Han förändrades på alla sätt.
Från denne vackre, kraftfulle unge man
till denna, sjukliga varelse.
Tror du att Gabriel visste att han var HIV-positiv under turnén?
Ja, det tror jag.
Det var svårt för Gabriel att vara öppen med att han var gay
och öppen med att han var smittad.
Han höll det hemligt.
Därför blir det ironiskt
med turnéns budskap.
Men när han dansade släppte han loss,
det var ett tryggt sätt att uttrycka sig.
Han tog sin tillflykt till dansen
som ett sätt att visa sig själv
utan att behöva avslöja andra saker.
Ursäkta.
Okej.
Vad tänker du på?
Bara Gabriel och Carlton.
Okej.
Önskar du att de hade berättat?
Ja.
Det hade varit okej.
Gå vidare.
För det finns en kraft i att lära sig att gå vidare.
Det var allt för i kväll.
Tweeta eller mejla oss.
Vem skulle ni vilja se i Where Are They Now?
Tack för idag. Vi ses nästa vecka.
När jag fick diagnosen 1985,
var jag livrädd under...
...-85 till -90: fem år.
Jag var upprörd,
av rädsla och hat för de där “spetälska”.
Så kändes det.
Min inre konflikt var ett sätt
att förtränga allt för att bli...
...accepterad.
Låtsas vara stark.
Låtsas vara trygg.
Låtsas tycka att du är snygg.
Låtsas tro att folk bryr sig om dig.
Låtsas om allting.
Jag ville gärna prata om...
...några du arbetat med under din långa karriär.
Prince, Ricky Martin, Janet Jackson, David Bowie,
Céline Dion, George Michael, Lady Gaga, Beyoncé.
Men jag vill verkligen prata om...
Hur kom det sig att du började arbeta med Madonna?
De flesta känner väl igen dig
från Blond Ambition-turnén och från Truth or Dare.
Jag blev rätt deppig av hela situationen.
Lika mycket som jag ville släppa det
och strunta i den juridiska tvisten...
...är hon den som syns mest i världen.
Överallt.
På omslaget i alla tidningar. Bilder av henne överallt.
Folk pratar jämt om henne.
Folk pratar jämt med mig om henne.
Det som alltid kommer upp då,
är att någon i världen är arg på mig.
Jag har verkligen saknat henne i mitt liv.
Inte som ledare,
utan som en person jag beundrade och älskade
och kunde relatera till.
Hörnet.
Soppa.
Jag förlorade nästan familjen och bönföll dem.
Mamma, pappa, bror och syster.
Jag tyckte jag var bättre än alla andra.
Jag gjorde det rätta. Slutade dricka.
De visste inte, jag måste sluta tvärt.
Flera år senare fick han...
- Det var 2006. - Det kallades Bells pares.
Det syns ibland.
När du skrattar, kan man se att den delen är mindre
och det ögat skelar ibland då du är trött.
Det är nervsystemet.
Två gånger i livet hände nåt dåligt.
“Det är sånt som händer,” sa de.
“En på hundra får det.”
Det kan hända vem som helst.
Men vi tror alltid
att det beror på dina anfall,
- och att ditt nervsystem var chockat. - Det trodde vi.
Det kan hända nu, medan vi pratar.
De säger att vem som helst... Nej, du måste vakna med det.
- Man vaknar med det. - Eller det händer något
- och ditt ansikte stelnar. - Du rycker till.
- Det... - Hela ansiktet.
- Jag vaknade... - Kan inte blinka.
Jag kunde inte blinka. Jag vaknade och pratade så här.
Hej, hur är det?
Bra lektion.
Tack.
Hej. Hur är det?
BROADWAYS DANSCENTER
Hur mår ni?
Upp igen.
En gång till, hela vägen ner.
Plié.
Rulla upp långsamt igen.
Stanna i plié. Fram med höfterna. Bra.
Rulla upp igen. Sista rörelsen.
Hela vägen ner.
Det är svårt, jag har inte talat om det förut,
detta är första gången...
År 1987...
...det måste ha varit i december...
...mådde jag dåligt, det var njurarna.
Jag var redan i New York.
Jag hade ingen försäkring här, så att jag reste till Belgien,
det var något med njurarna, men de fixade det och det var okej.
De satte ett dränage, det var inget problem.
Men dan innan jag skulle åka ringde de,
och bad mig komma till sjukhuset
för att de måste prata med mig.
Jag tänkte, “Det var konstigt.”
Jag och mamma åkte dit. Jag minns inte vilket sjukhus det var.
Det var nära Antwerpen.
Jag minns att mamma och jag kom in
och doktorn pratade med oss och han sa,
“Jag beklagar, men tyvärr har ni HIV.”
“Du har bara 5 till 10 år kvar att leva.”
Folk dog som flugor.
Jag förnekade det totalt.
Mamma lovade att inte säga något
och det var bara mellan oss två.
Ända tills nu är det ingen som vet.
Nej, jag har alltid hållit det hemligt.
Det var en så mörk tid i mitt liv.
Jag kom till många mörka platser också.
Att inte kunna jobba eller festa, bara: “Kommer jag att bli sjuk?”
Sen dör den vännen, och sen den.
Jag går ner i vikt. “Är jag okej?”
Jag iakttar mig själv jämt. “Gud, verkar jag sjuk?”
Det fanns ingen lindring. Det var det värsta.
Det var svårt.
Ibland hade jag ingenstans att bo. Det var fruktansvärt.
Men jag ville inte lämna landet.
Vad skulle jag göra, åka tillbaka till Belgien?
Jag ringde inte mamma.
“Mamma, jag tar en massa droger”, typ.
Förlåt mamma. Men jag gör annat också
för jag tror att många har haft det så här
eller varit med om det här.
Om jag bara kan beröra en person, betyder det allt för mig,
för det är ett helvete.
Om man inte har någon... Jag är stark,
därför tror jag att jag klarade det.
Men alla är inte starka,
för man blir helt tokig i skallen.
Kom tillbaka ner. Bra. Ner med hakan. Låt ögonen le lite.
Vad är din hemlighet?
Räta upp huvudet.
Såja. Hakan ner ännu mer. Bra.
Stanna där.
Även när showen med henne var slut, förnekade jag verkligheten.
Men världen var kvar, fast showen var över.
Jag är kvar i världen och försöker vara det man såg mig som,
vilket var en tuff och stark man.
Alltid vinna, över alla.
Sen insåg jag att jag inte var det.
I andra stunder var jag skräckslagen.
Jag visade att jag var svag och stod inte upp för mig själv.
Det har varit väldigt...
...knepigt att hantera.
För mig själv.
Om jag var nöjd med mig själv,
var det okej med all extra uppmärksamhet.
På en restaurang, t.ex. Fattar du?
Jag är på krogen med dig, men vem är det där?
Jag måste verka jättecharmig och de säger nåt,
sen måste jag ge någon annan något så att de uppmärksammar mig.
Det där är bara en massa skit.
Jag ville egentligen bara försvinna.
Som att bli rädd för att gå ut.
Bli så liten att man inte syns.
Jag älskar dig också. Jag ville säga nåt.
Herregud, jag ser så obekväm ut.
Naglar.
...som var min vän som dog i AIDS för några månader sedan.
Ni känner väl till Keith Haring som en artist.
Mitt ansikte. Jag är skräckslagen.
...som vågade säga sanningen.
Sanningen är att han var gay.
Sanningen är att han hade AIDS...
...han sa det till alla som ville lyssna.
Till Keiths minne...
...låt oss själva säga sanningen.
Låt oss säga det till varandra.
Jag kan inte vänta med att gå av.
Vad tror du att turnén med Madonna har betytt för José?
Hon tycker att jag skulle fortsatt med henne.
Att jag skulle ha varit där ännu.
Då var det så bra.
Hon förstår inte riktigt...
Hon säger att jag borde fortsatt att dansa med Madonna och alla,
för jag hade så många chanser.
Hon säger att samma dörr jag öppnade
har jag också själv stängt.
Det var nog en lördag eller söndag.
Vi... jag gick till hennes hus ensam.
Bara hängde med henne.
Vi gick till affären och köpte tidningar.
Fotografer kom. Det var ett sånt där paparazziögonblick.
Det var nog sista gången jag såg henne...
...då när allt det där hände.
Heroinet och allt det som hände.
Hon sa till mig,
att jag behövde söka hjälp.
Att vi behövde söka hjälp.
Men framförallt att jag behövde det.
Du vet...
...det var därför hon började...
...att sakta undvika oss.
Det var då jag fattade,
“Åh nej, vi kommer aldrig mer att ses.”
Det var något jag kände medvetet
eller omedvetet
att det är här det börjar ta slut.
Hon säger att som barn...
Hon såg en gång ett vykort med en bild på ett hus.
Hon visade mig det
och sa att jag skulle köpa det åt henne en dag.
Hon var bekymrad för att hon trodde...
Hon trodde att jag hade kunnat ge henne det.
Hon sa att jag gjorde så mycket,
så många stora saker.
Hon säger att jag skulle ha fortsatt.
Jag kunde aldrig ge henne huset.
Hon sa att det plågade henne mycket.
Hon säger att jag kunde ha haft den möjligheten.
Hon känner att... hon vill ha det någon gång.
Vad tror din mamma gick fel för dig?
Hon har ingen aning.
Hon vet bara att det var en massa saker.
Jag försvann och levde mitt liv.
Hon vet inte ens hälften av det som hände.
Du borde ha fortsatt...
Fortsätta den karriär jag började som barn.
Känner du likadant?
Ja. Annars vore jag dum.
Absolut.
- Hon säger... - Vad tror du hände?
Varför kunde du inte fortsätta din väg?
Jag kunde inte för att jag blev osäker.
Jag blev sårad av så mycket i kärleken och i livet.
Förstår du?
Jag började tvivla på mig själv...
...på saker och...
...undrade om jag snart skulle dö och så.
Det var en väldigt mörk tid.
Men jag var väldigt stark.
På så sätt lät jag aldrig någon få veta vad jag gick igenom.
Många gånger.
Min mamma... jag var aldrig...
...jag hade ju stuckit.
Jag kände mig inte...
Jag kände att, för att jag inte lyckades,
och hade trasslat till allting,
var det ingen idé att jag fanns där.
Så jag försvann för en tid.
Glissade, jeté, jeté, assemblé.
Sissone, sissone.
Attityd och attityd.
Ta-da!
Min bugning.
Okej?
Så många som såg dig och blev inspirerade till...
Jag är fortfarande förundrad.
Jag täkte, “Hur är det möjligt
att så många kan inspireras av mig?”
Fattar du?
Det var inte alls min avsikt, att beröra så många människor.
Jag förstod det inte då.
Längt senare i livet förstod jag det.
“Vänta. Du har ju berört människor med det du gjort,” sa jag.
- Är det på något sätt en tröst? - Absolut.
Om jag inte har något annat...
...räcker det för mig.
Carlton.
- Vad fan! - Hur är läget?
Herregud!
Slam!
Carlton, hur mår du?
Jisses! Hej, stora karln. Se på dig.
- Ungkarl nummer tre. - Hej, brorsan!
Luis!
Herregud!
- Hur mår du? - Jag mår fint. Härligt att se dig.
- Hur mår du? - Bra.
Ta av glasögonen. Jag vill se ögonen.
Nej. Du skojar.
Herrregud.
Oj!
Hej, grabben. Hur är det?
Vem är det här?
Jazzhänder.
Jisses!
- Grabben! - Vad händer?
Herregud!
Min Kev.
- Gode Gud. - Helt sjukt.
Så märkligt.
Vänta lite.
José!
- Herregud! - Du ser underbar ut.
- Herregud! - Hej, grabben.
- Herregud. Jag älskar din kavaj. - José.
Vilken tjusig kavaj!
Hur har du det?
José.
Du luktar så gott.
Herregud, polarn. Härligt att se dig.
Hej, kompis.
Kolla in denne vuxne karl.
Vi har vuxit upp.
Skål!
För familj och broderskap, eller hur?
- Och systerskap. Förutom... - Får jag säga...
Inga siffror i kväll.
Är det 25 år sedan?
Jag tycker, “Vi säger bara att det var längesen?”
Jag hör budskapet att alla ni killar...
- Turnén förändrade mitt liv. - Jag vet.
Filmen förändrade mitt liv.
Var och en av er killar. Jag menar...
- Jag vet. Nej, det är sant. - Vi förstod det inte.
- Vi var inte... - Jag förstod inte heller.
Jag gjorde en massa saker, ett finger var fel och hon blev arg.
Samma skit. Visst.
En natt sa han: “Jag ser inte hennes hand.”
Jag sa: “Jaså?”
Hur var det för dig?
Tappade du sugen eller blev det en utmaning?
Det var konstigt. Jag började gå på auditions igen,
men varje gång jag var på en audition,
var jag aldrig där som en vanlig dansare.
Alltid som Madonnas dansare.
De hatade mig utan anledning. De visste inte vem jag var.
- De hatade henne. - Älskade dig.
Jag gick inte på auditions som en bra dansare igen.
- Som en vanlig dansare. - Det hängde alltid ihop.
Det öppnade många dörrar, men var även en förbannelse.
Jag önskar att hon var här för det var inte bara...
Det var mer...
Det var inte bara dansare som jobbar för en popstjärna.
- Det blev mer som... - Djupare.
Exakt. Det blev djupare.
Vi blev en familj, och vi var alla unga.
- Det där... - Med allt som hände
och att inte vara nånting efter det,
om det så var: “Ni sabbade det”
eller: “Ni är hopplösa och jag pallar inte med era upptåg
och du och Luis och ni alla.
Det blev för mycket. De stämde mig och jag blev”...
- Nånting. Inte ingenting. - Javisst.
Jag tycker inte illa om henne alls.
Det värsta är...
...att jag saknar kärleken.
Jag har alltid älskat henne och aldrig sagt något ont om henne.
Jag önskar att hon var här
bara för att det känns som...
...att det hade varit underbart att få möta henne som en vuxen.
Hon är inte skyldig oss något.
Hon gav oss en fantastisk möjlighet.
Ni vet...
...vi har levt våra liv.
Hon är inte skyldig oss någonting.
- Ingenting. - Eller hur?
Jag menar...
...våra erfarenheter var våra egna.
Vi blev det vi är idag på grund av oss.
Fattar ni?
Det var underbart att det hände tillsammans med henne.
Verkligen. Det var ett ögonblick i tiden.
- Stjärnorna stod rätt... - Just det.
...for mig, José och för er.
Vi drogs fram ur en icke-tillvaro.
Vi hamnade i...
Tillvaron.
Killar.
Gabriel, jag älskar dig, så lyssna nu.
Du förändrade mitt liv...
...för jag kom från gettot, vilket ni inte fattar,
från “New Orleans”, inte “N’awlins.”
New Orleans, Lafayette Projects.
Man visste inte...
...nåt om gaysamhället, inget alls.
Att...
...komma till...
...er värld...
Jag är så tacksam.
Ni är som min familj.
Hur många år som än har gått,
sitter jag här nu...
...och det känns som om jag aldrig lämnat er.
Jag blir känslosam.
Inte för att jag är ledsen.
Det är överväldigande kärlek.
Det är cool.
Mycket kärlek. Det är det det är.
Ingen sorg.
Ni är mina bröder.
- Sanning eller konsekvens. - Åh, Gud.
Sanning.
Vad är det svåraste i livet som du har övervunnit?
Droger och alkohol.
Min enda räddning...
...var min mamma.
Hon skickade mig till Los Angeles...
...på avgiftning.
Jag var på avgiftning från heroin.
Heroinet fick mig på knä.
- Åh. - Gick du på heroin?
Berätta...
...vad är din viktigaste lärdom i livet,
den klokaste insikten du fått?
Hurså?
Som du lärt dig. Berätta.
Vad är det främsta...
Att inte döma, tror jag.
Det klokaste är att inte döma någon.
Förstå att alla går igenom saker...
Förr eller senare råkar folk ut för nåt
och man kan inte döma dem.
Det är det viktigaste jag har lärt mig
nu när jag är 46 år gammal.
Sanning, eller hur?
Om du...
Nu när du är i en annorlunda, gay tillvaro...
...och skulle ha sex med en man,
vem väljer du vid detta bord?
Herregud.
Okej.
Det går inte att svara på.
Varför inte?
För att ni är alla mina bröder.
- Men det är inte... - Nej.
Sanning eller konsekvens.
- Vi leker sanning eller konsekvens. - Du sa sanning.
- Jag sa sanning. - Och jag bad dig svara.
- Ja. - Vem?
Inte om du vill eller inte.
Frågan är, vem av oss om du måste välja?
- Okej. - Välj.
- Varför? - Okej. Allihopa.
Nej. Vem? En!
- Du kan bara välja en. - En.
Vi dömer dig inte. Rent hypotetiskt.
- Måste jag ta en? - Ja. Och säga varför.
Varför?
Gabriel.
Okej. Varför?
- Varför? - Ja.
För att han är alltid yngst.
- Varför? - Han är inte här.
- Varför? - Nej.
För att han var oskuldsfull.
För mig.
Okej.
Slam: sanning eller konsekvens?
Han är full. För att han sörplar.
Sanning. För att jag inte vill kyssa nån.
Ni är som mina systrar. Jag tar sanning.
- Du kan ta konsekvens, sen kyssa mig. - Jag vill inte kyssa dig.
Jag tar sanning.
Okej.
Vad är du mest rädd för?
Oj.
Mest rädd för?
Då måste jag se på Luis
för du ger mig alltid styrka.
Jag är mest rädd för...
...att folk ska få veta att jag har HIV.
Det är min största skräck. Jag fick diagnosen 1987.
Ja, att vara HIV-positiv.
Det var alltid min största skräck,
att folk skulle få veta.
Det känns som om...
...jag aldrig skulle vilja dela det med någon annan än er.
Jag fick diagnosen -87,
och nu 2015, vill jag vara fri.
Raring.
Du med.
- Det är som tre människor. - Herregud.
Jag vet.
Det var min första sexuella erfarenhet.
Jag viste ju ingenting om det.
Du är ett levande bevis på att det inte är en dödsdom.
Jag vet, därför berättar jag det här
för jag vill dela med mig, som Carlton.
Jag vill dela det med honom.
Jag tror inte mina öron.
Jag har alltid velat berätta det.
- Herregud. Tack. - Det är svårt.
- Tack. - Aldrig...
...visste jag att tillfället skulle komma.
Det var bara aldrig rätt tillfälle.
Får jag säga nåt helt annat utanför vår lek?
Får jag säga nåt helt annat?
Om detta vore före Madonna, skulle jag vara orolig.
Jag skulle inte...
- Herregud. - Hur känns det nu?
Herregud. Det är underbart att få komma ut och få uttrycka sig
eftersom du döljer något.
Ja, och du vet...
Herregud, polarn.
Men det har även varit en välsignelse,
för det har gjort mig till den jag är.
Det har ändrat på så mycket.
Men då man fick diagnosen,
det är som om hela världen rasar ihop.
Men det är också, ska ni veta, en ljusning,
för allt du gör och det som ska hända
för att du tog steget idag.
Det är fantastiskt, Slam.
- Tack. - Ja, absolut.
Fyra, fem!
Jag blir inte arg!
Om du vill utmana med din sista pose,
jobba hårt.
Du måste få fram det. Kroppspråket är allt, okej?
Kom igen. En gång till.
Fem, sex.
Fem, sex, sju.
Riktigt långsamt,
långsamt.
Bra.
Sista gången.
Var stolt.
Var stolt, i alla lägen.
För alla är någon.
Ja!
En sak som vi gör varje år
är att hedra någon som växte upp med Jazz Camp,
som spelat en stor roll för vårt projekt:
Mr Gabriel Trupin...
...som var son till vår kära Sue Trupin.
TACK TILL
Undertexter: Per Wiklund